LÁTOGATÓBAN PICASSÓNÁL. JUAN GYENES
A kiállítás a magyar származású fotóművész, Juan Gyenes és a spanyol képzőművész, Pablo Picasso az ötvenes, illetve a hatvanas évek eleje között tartó barátságát mutatja be. Egy olyan kapcsolatot, amely a fotóművész szavai szerint úgy keletkezett, mint egy „háromfelvonásos irodalmi mű: az első felvonás a megismerkedés volt, a második felvonás Picasso lefényképezése és a harmadik felvonás, amikor meg tudtam mutatni neki a felvételeket”. A fényképezés helyszínei egyaránt Picasso otthonául, és műterméül szolgáltaltak, így ezen kettősség érzete végígkíséri a képek hangulatát.
A kiállítás egy, a megszokottól eltérő narratíva kibontására tesz lehetőséget. „Nincs az a fényképezőgép, amelyik átfogná mindazt, amit látok, minden egyes pillanatban, minden lépésnél... minden szoba egy kép.” Eljátszik a kép a képben gondolatával: a művészt helyezi keretbe ezekben a terekben, a művek motívummá válnak, maga a művész pedig alkotói referenciává. Gyenes fotográfiái egy megfigyelői pozícióba engednek betekintést a nézőnek, az őszinte és hiteles képi dokumentációi nemcsak a fotográfia szépségét és intimitását, hanem az eszköz mögött álló mechnaizmusokat és motivációkat is bemutatják.
![](https://telekom-spots-prod.s3.eu-central-1.amazonaws.com/Widget_JUAN_9e10c66fb4.png)
Schedule
Juan Gyenes a 20. század során hivatalos fotográfusi státuszban dolgozott a spanyol királyi családnál. A Picassóról készült portrésorozatának felvételei három találkozás alkalmával valósultak meg, az elsőre 1953-ban került sor a La Galloise-ban, Vallauris-ban. Később, a további két alkalomra 1958-ban Picasso cannes-i La Californie nevű házában, illetve a Mougins-ban található Notre Dame de Vie-ben került sor, ez utóbbi 1961-ben. A képek bepillantást engednek Picasso belső világába az 1953 és 1961 közötti, valamint az 1970-es évek alatti időszakban. A fotográfus azzal a céllal, hogy megossza a magánélet bensőséges látásmódját, „felemeli (portréfestői) tekintetét, hogy inkább az érzelmekre, mintsem a technikára figyeljen”, és bemutassa az alkotás, a kutatás, a felfedezés és a látszólagos káosz e világát.
„Nincs az a fényképezőgép, amelyik átfogná mindazt, amit látok, minden egyes pillanatban, minden lépésnél... minden szoba egy kép.” Ennek a gondolatnak a jegyében változtatja meg Gyenes a látásmódját, fókuszálását, nézését, hogy fényképezni tudjon. Eljátszik a kép a képben gondolatával: a művészt helyezi keretbe ezekben a terekben, a művek motívummá válnak, maga a művész pedig alkotói referenciává. Picasso ugyanakkor tudja, hogy „mit akar, és mit nem akar, hogy lássanak belőle”. Ez egyfajta szimbiózis kettejük között, egy olyan, egyenrangúak közötti kapcsolat, amely mindkettőjüknek előnyös, mert kreatív, elegáns és csábító.
A kiállítás tizenkilenc fekete-fehér és egy színes felvételből áll, ezek párbeszédben állnak a kiállításon látható Picasso reprodukciókkal. A magyarországi spanyol nagykövetség a spanyol állampolgárságú magyar fotóművész – a saját történelmi kontextusában és a mai művészeti és kulturális környezetben betöltött – szerepét kívánta kiemelni. Az AECID a maga részéről csatlakozott ahhoz a célkitűzéshez, hogy Pablo Picasso alakját halálának 50. évfordulója alkalmából megismertesse a fiatalabb generációkkal. A kiállítás pedagógiai megközelítése lehetővé teszi, hogy mindkét művésznek a XX. századi művészettörténetben betöltött jelentőségét bemutassa. Részben Pablo Picasso hatalmas életművét Juan Gyenes fotóin keresztül, részben a fotográfus sajátos személyiséggel rendelkező látásmódját a művész bensőséges társaságában, teret hagyva a befogadó szabad kognitív folyamatainak.
Ebben a három, a francia Riviérán található műteremben készült felvételek bemutatásával arra invitáljuk Önöket, hogy Gyenes fényképei segítségével látogassanak el Picasso mindhárom otthonába, amint éppen olvas, vagy a műhelyébe, ahol dolgozik, pillantsanak be a mindennapjaiba, a magánéletébe, sétáljanak egyet a festményei, szobrai, installációi vagy kerámiái között, vagy fedezzék fel a rendet a rendetlenségben a művész cinkos beleegyezésével.
Hungarian House of Photography - Mai Manó House
Mai Manó House – The Hungarian House of Photographers – operates in a studio-house built at the end of 19th century, for the commission of Mai Manó (1855-1917), Imperial and Royal Court Photographer. This special, eight-story neo-renaissance monument is unique in world architecture: we have no knowledge of any other intact turn-of-the-century studiohouse. In addition, it serves its original goal, the case of photography again. The aim of Mai Manó House is to advance the development of Hungarian photography and raise photography’s national prestige as a distinct form of art. The institution plays a marked role in the cultural life of Budapest and Hungary, while the organization of exhibitions and programs abroad is getting more and more emphasis within its activities. The reputation of justly world-famous Hungarian photographers of the 20th century offers a great opportunity to regain our old status in the world of photography by the introduction of the generations following those great masters